23.976 Romanian from DVD RETAiL Š 11-08-2013
FRATELE URS
Aceasta este o poveste din vremuri îndepărtate,
când măreţii mamuţi încă mai cutreierau aceste ţinuturi.
Este povestea mea şi a celor doi fraţi ai mei.
Când eram tineri,
ni s-a spus că lumea e plină de magie.
Secretul acestei magii este schimbarea continuă a luminii
care dansează prin înalturi.
Femeia şaman din satul nostru
ne-a spus că aceste lumini sunt spiritele strămoşilor noştri,
şi au puterea de a schimba lucrurile în lumea noastră.
Lucrurile mici, devin mari.
Iarna devine primăvară.
Un lucru se schimbă întotdeauna în altul.
Dar cea mai mare schimbare pe care am văzut-o,
a fost cea a fratelui meu.
Un băiat care îşi dorea foarte tare
să devină bărbat.
- La Pământ! - Ce?
La Pământ!
Kenai.
Niciodată să nu mulgeţi o căprioară.
Nu. Nu, nu face asta. Nu, haide. Nu! Nu!
Hei. Nu vreţi să terminaţi?
Nu-i nimic. În curând nu se va mai purta aşa cu mine.
Ah, da, marea ceremonie.
Indiferent ce spun spiritele, vei fi totdeauna fratele nostru mai mic.
- Ei bine, aşteaptă să-mi iau totemul. - Prâslea.
Hei, am spus să încetaţi.
Dacă luăm mai repede peştele ajungem mai repede la ceremonie.
Hai să încercăm să ne înţelegem câteva ore. OK, Denahi?
- Cum vrei. - OK, Ken...
Deci, ce mai aşteptăm?
Când Pământul era tânăr Şi aerul era dulce
Iar munţii Sărutau cerul
În marea lume îndepărtată
Cu multele sale căi
Omul şi natura trăiau împreună
În această sălbăticie Periculoasă şi frumoasă
Trăiau trei fraţi Legaţi prin dragoste
Cu inimile pline de bucurie
Acum cer să fie călăuziţi
Rugându-se La ceruri
Mari spirite ale celor ce au fost
Luaţi mâinile noastre şi călăuziţi-ne
Umpleţi-ne inimile şi sufletele Cu tot ce ştiţi
Arătaţi-ne că în ochii voştri
Suntem toţi la fel
Frati unii cu alţii Rămânem în această lume
Cu adevărat fraţi egali
Daţi-ne înţelepciune Pe care să o transmitem fiecăruia
Şi daţi-ne putere Să înţelegem
Că lucrurile pe care le facem
Alegerile pe care le facem
Dau sens tuturor aspectelor vieţii
Să privim şi să ne minunăm De toate câte ne sunt date
Într-o lume Care nu este totdeauna ce pare
Fiecare cotitură pe care o facem
Nu face decât să ducă la alta
O călătorie se sfârşeşte Dar alta începe
Mari spirite ale celor ce au fost
Luaţi mâinile noastre şi călăuziţi-ne
Umpleţi-ne inimile şi sufletele Cu tot ce ştiţi
Arătaţi-ne că în ochii voştri
Suntem toţi la fel
Fraţi unii cu alţii Rămânem în această lume
Cu adevărat fraţi egali
- Kenai s-a întors. - Kenai.
Kenai, eşti bucuros că azi primeşti piatra ta spirituală?
Nu e o piatră. Va fi totemul meu.
O să primesc probabil un dinte de tigru pentru curaj,
putere sau măreţie.
- Ceva ce mi se potriveşte. - Poate un mamut pentru capul tău mare?
- Nu uita să legi coşul. - Nu-ţi face griji.
Nici un urs tâmpit nu se apropie de peşte.
Leagă-l.
- S-a întors. Tanana s-a întors. - Haide.
- Haide, Kenai, să mergem. - Haide.
Tanana are piatra ta. Haide.
Mari spirite ale celor ce au fost
Luaţi mâinile noastre şi călăuziţi-ne
Umpleţi-ne inimile şi sufletele Cu tot ce ştiţi
Arătaţi-ne că în ochii voştri
Suntem toţi la fel
Fraţi unii cu alţii Rămânem în această lume
Cu adevărat fraţi egali
Fraţi egali
Nana.
- Hei, Nana. - Bună, scumpete.
Ce fetiţă mare.
Când împlinim vârsta hărăzită, marile spirite ne dezvăluie un totem
care ne călăuzeşte tot restul vieţii.
Pe unii, curajul îi călăuzeşte.
Pe alţii răbdarea.
Iar pe unii, frumuseţea.
Kenai.
- Eşti nervos? - Nerăbdător.
Aşa şi trebuie. E unul bun.
Kenai, am fost la muntele unde luminile ating pământul,
şi marile spirite mi-au dezvăluit totemul tău.
Ca să devii bărbat, faptele tale trebuie să fie călăuzite de un lucru.
Totemul tău este
dragostea.
- Ce? - Da, dragostea.
Ursul iubirii?
O dragoste care leagă şi uneşte toate vieţuitoarele.
- Cine vrea să facă schimb? - Nu se poate schimba.
Kenai, dragostea este cel mai preţios totem.
Se dezvăluie pe căi neaşteptate.
Lasă dragostea să-ţi îndrume faptele. Apoi, într-o zi, vei deveni bărbat.
Îţi vei lăsa amprenta alături de cele ale strămoşilor noştri.
Iată-l.
Vino aici, iubăreţule.
- Lasă-mă în pace. - Kenai, stai.
- Îmi pare rău. - Ce?
Totemul tău, cred că e minunat.
- Serios? - Da. Şi am făcut ceva pentru tine.
Chiar?
Acum când o să te învârţi iubind pe toată lumea,
o să miroşi grozav.
Nu e frumos? În loc să vă certaţi, vă oferiţi flori unul altuia.
Da, nu e drăguţ? E deja foarte ataşat de totemul său.
Hei, cap sec, ai grijă de peşte.
Sigur. Kenai mă iubeşte, nu mă iubeşte.
- Kenai. - Într-o zi o să...
- El e atât de... - Hei, prostuţule.
Totemul lui o fi înţelepciune, dar nu înseamnă că e înţelept.
- Uită-te la el. - Kenai mă iubeşte, nu mă iubeşte.
- Bună, Denahi. - Oh, salut.
Lasă-mă.
Da, spiritele au zăpăcit totemurile noastre.
M-am simţit la fel când Tanana mi l-a dat pe al meu.
- Du-te de aici. - Serios.
Am spus "Vulturul Călăuzitor? Ce înseamnă asta?"
Acum că am crescut, ştiu că înseamnă să fiu conducător
şi să am grijă de voi doi.
Eu vreau doar să-mi pun amprenta pe zidul ăla.
Ai răbdare, Kenai. Călăuzit de totemul tău, o vei face.
- Zău? - Garantez.
Da, ce să spun, ursuleţul iubirii?
Adică, un urs nu iubeşte pe nimeni.
Ei nu gândesc. Nu simt nimic. Ei sunt...
- Sunt hoţi. - Nu l-ai legat, nu-i aşa?
- Trebuia să-ţi dea totemul tonţilor. - Încetaţi.
- O să facem alt coş. - Noi?
Oh, nu. Mi-a luat două săptămâni să fac coşul ăla.
Pune-l pe iubăreţ să-l facă. El strică lucrurile tot timpul.
- Tipic pentru Kenai. - Bine. Mă duc să-ţi aduc coşul.
Kenai, aşteaptă.
Ce e?
Kenai.
- Unde s-a dus? - Dacă avem noroc, departe.
Kenai.
- Kenai. - Sitka, nu, trebuie să fugi de acolo.
- Ce? - Ursul. În spatele tău.
Hei, ursule, vino. Aici.
Hai, ursule, vino încoace.
Denahi.
- Ţine-te bine. - Trage.
Sitka.
Haide.
Sitka.
Sitka, unde eşti?
Kenai.
Nu.
Sitka.
Denahi, hai să-l căutăm.
Sitka.
Sitka, unde eşti?
- Eşti gata? - Pentru ce?
Să mergem după urs.
Ştiu ce simţi, dar nu e bine să ucizi ursul.
Poftim? Fratele nostru e mort din cauza acelui monstru.
Eu nu cred că ursul e de vină, Kenai.
- Înţeleg. - Nu devii bărbat dacă omori ursul.
Acum faci pe deşteptul.
Încerc să-mi urmez totemul. Tu de ce nu o faci?
Chiar crezi că dragostea are de a face cu a fi bărbat?
Un bărbat adevărat nu ar sta aici fără să facă nimic.
Kenai. Nu supăra spiritele.
Spiritele. Mulţumesc pentru înţelepciune.
Trebuie să-l opresc.
Ai plecat prea devreme, Sitka.
Fraţii tăi au nevoie de îndrumarea ta.
Kenai.
Sitka.
Nu.
Nu învinuiesc ursul, Kenai.
Un bărbat nu ar sta cu mâinile în sân.
Deci, Kenai, ai hotărât să te alături celor vii.
Ai un cucui zdravăn.
Cred că a fost o cursă pe cinste de-a lungul prăpastiei.
Tanana?
Nana, nu o să crezi asta.
Am fost în vârful unei pietre imense şi deodată...
Kenai, dragă.
Nu vorbesc limba urşilor.
Nu.
Bine. Vrei să te linişteşti?
Kenai.
Asta nu o să meargă.
Kenai, ascultă-mă. Sitka a făcut asta.
Straniu. Spiritele nu fac de obicei asemenea schimbări.
Ah, vai.
Sitka trebuie să fi plănuit ceva măreţ pentru tine.
O să vezi lucrurile cu totul altfel.
Vezi lucrurile în alb-negru sau în culori?
Hei. Ascultă-mă. Te-ai băgat singur în beleaua asta.
Dacă vrei să te schimbi, vorbeşte cu spiritul fratelui tău.
O să-l găseşti pe muntele unde luminile ating pământul.
El te va ajuta să îndrepţi greşelile pe care le-ai făcut.
Dar nu am făcut nimic greşit.
Tanana?
Stai. Nu am făcut nimic greşit.
- Nici nu ştiu cum să ajung acolo. - Ce s-a întâmplat cu ei?
Acum o clipă erau aici şi acum au dispărut.
Mda, e ceva ciudat.
Deci spui că nu le-ai mâncat şi nici nu ştii unde sunt?
Hei, tu. Tocmai ai vorbit.
Îndepărtează-te, foarte încet.
- Cum aţi făcut asta? - Ştiam că sunt la tine.
Mai e mult?
Nu mă face să întorc formaţia înapoi.
Hei. Staţi. Veniţi înapoi. Încerc să aflu unde luminile...
- De ce se agită ăsta atâta? - Poate s-a găinăţat gâsca pe el.
Se uită încoace. Să o ştergem. Pe aici.
- Nu, pe aici. - Mulţumesc foarte mult.
- Nu mişca şi... - Hei, voi doi.
- Capu' jos! - Cred că ne-a văzut. Ce facem?
- Prefă-te că nu suntem aici. - Nu suntem aici.
- Ce faci? - Ai spus să...
- Nu scoate un cuvânt. - OK.
- Am spus, "Nu scoate un cuvânt". - Scuză-mă.
- Nu ne mânca. - Nu ţi-ar place, mirosim prea tare.
Mănâncă-l pe tembelul ăla.
- Duhoare de brad. - Coadă ţeapănă.
- Picioare schiloade. - Nas borcănat.
- Scuze. - Ai mers prea departe acum.
- Îmi pare rău. - Băieţi.
- Al tău e mai borcănat. - Nu mănânc pe nimeni.
- E foarte drăguţ din partea ta. - Mă cheamă Rutt.
- El e fratele meu, Tuke. - Cum stă treaba, ursule?
- Nu-mi spune aşa. - Scuze...
- Dle Urs? - Adică, nu sunt urs. Urăsc urşii.
- He-hei, eşti un castor mare. - Nu mai spune.
Ştiţi unde e locul în care luminile ating pământul?
Nu. Ne pare rău, ursule. Castorule.
Nu sunt castor, sunt urs... Nu, vreau să spun că nu sunt urs.
- Sunt om. - Pardon?
Am fost transformat în urs.
Magic. Am fost ridicat la cer de fratele meu.
- Zăbăuc. - Noroc.
Nu. Trăsnit.
- Eşti OK? - Nu. Ursul ăla. De acolo.
- E nebun. - Nu sunt nebun.
- Cine a spus că eşti? Înţelegem. - Serios?
Da. Vezi tu, nici noi nu suntem elani.
- Nu suntem? - Nu.
Suntem... Suntem veveriţe.
Oh, da. Frumos.
Ei bine, de fapt el e veveriţă. Eu sunt lup pur-sânge.
Uită-te la caninii ăştia.
Dă-i pace.
De ce naiba vorbesc cu doi elani tăntălăi?
- Nu, suntem veveriţe. - Lup.
O să-l găsesc singur.
- Nu aş merge încolo. - De ce nu?
Ei bine... Era un motiv.
- Tu ai spus-o. - Încerc să...
- Ei, ţi l-ai amintit? - Nu, dar mă scoate din minţi.
Hei. Calea e liberă?
- Ce? - Sunt vânători prin preajmă?
- Nu. - Bun.
Cum te simţi? Nu ai văzut capcana?
Eu am văzut-o de la un kilometru. Trebuie să fii puţin jenat.
Nu-ţi face griji.
Nu o să spun nimănui.
- Ce? - Trebuie să cobori. Lasă-mă să te ajut.
Aşteaptă.
- Nu te mişca. - Hei... Încetează!
Dacă doar...
- Încetează. - Nu merge.
Te poţi da jos doar dacă îţi ronţăi piciorul.
Nu am nevoie de ajutorul unui ursuleţ tâmpit. Am nevoie doar de băţ.
- OK, ia-l. - Nu, îl iau singur.
Pune-l înapoi. Nu, unde l-ai găsit.
Mai la stânga. Lângă piatra aia.
- Aici? - Da.
OK.
Mamă, ce tare e pomul ăsta.
Când eram mic, mă căţăram mereu în copaci. Tot soiul de copaci.
Mă căţăram în brazi, stejari, cedri, arţari, mesteceni, sălcii...
Îmi lăcrimau ochii şi aveam limba umflată.
După aia, am fost mai atent la ce ling.
Vezi? Totul e să-ţi foloseşti capul.
Asta a fost nostim. Fă-o din nou.
- Tu nu trebuie să te duci undeva? - Ba da, la Vâltoarea Somonilor.
Ştii ceva? Eu te dau jos şi mergem împreună.
- Bine? - Da, bine.
Dacă prin cine ştie ce minune mă dai jos, merg cu tine la...
- Vâltoarea Somonilor. - Cum vrei. Dar dacă nu poţi...
Te întorci, pleci şi nu te mai întorci niciodată.
- Juri? - Da.
- Pe degeţelul mic? - Da, sigur, pe degeţelul mic.
Dar capcana e făcută de oameni şi tu eşti un ursuleţ prost.
E imposibil ca tu să fii în stare să...
Mă gândesc să călătoresc ziua şi să dorm noaptea.
Ora mea de culcare e la o oră după apus...
Fugi.
Da, călătorie sprâncenată.
Denahi.
Denahi, m-ai găsit.
Nu ştii ce coşmar a fost ăsta.
Denahi? Sunt eu. Kenai.
A plecat? Cred că voia să...
Hei. Nu pot respira.
- De ce mă fugăreşte? - Asta fac toţi.
- Dar nu îi stă în fire. - Din fericire pentru el, nu ne-a găsit.
Pentru că atunci când mă bat, devin nebun ca o minge furioasă de blană maro.
Adică, nu vreau să mă laud, dar ştiu ceva figuri.
Oh, serios?
Prima, neînsemnată, pe care am numit-o "Sfârtecarea".
Iar ăsteia îmi place să-i spun "Furia Zburătoare a Morţii".
- Vine înapoi. - Unde?
Tipic.
Da, ei bine, data viitoare când dăm de vânător...
Nu există nici un "noi". Nu te duc la nici o Vâltoare a Somonilor.
Ce? Dar ai jurat pe degeţel.
Da, ei bine, lucrurile se schimbă.
Pe altă dată, puştiule.
Stai...
Adevărul este, am fost separat de mama mea.
Şi acum, cu vânătorul ăsta prin preajmă...
- Puştiule, am şi eu problemele mele. - Haide. Te rog.
Nu putem merge împreună? Sunt mulţi urşi şi tone de peşte.
În fiecare noapte privim cum luminile ating muntele. Anul trecut...
- Ce ai spus? - O mulţime de urşi şi peşte.
Ştii locul unde luminile ating pământul?
În vârful muntelui, la Vâltoarea Somonilor.
- Râzi de mine. - Nu, sunt practic una lângă alta.
Haide, o să-ţi arăt. O să fie minunat.
Promit să te ajut să scapi din toate cursele în care cazi.
Nu o să mai intru în alte...
- capcane. - Hai. Ce zici?
Sigur poţi să mă duci acolo unde luminile ating pământul?
Da, nici o problemă.
- Dacă mă ţii în loc... - Nu. Îţi promit.
Bine, pornim mâine la prima oră.
Las-o mai moale cu drăgălăşenia de ursuleţ, OK, puştiule?
Numele meu nu este "puşti". Este Koda.
Pe tine cum te cheamă?
- Bună ziua. - Cum merge?
Splendid. Azi avem multe de făcut. Vrei să începem?
- Da. O secundă. - Bine.
- Ajută-mă să trosnesc niţel. - Bine.
- Acum eşti gata? - Aproape.
Vreau doar să fac "câine cu faţa înainte".
- Ah, haide. - Bun. OK.
Şi dă-i drumul.
Aici e o iarbă foarte bună.
Să nu te atingi de peticul ăsta. Aici a fost ceva.
Slăbănog. Gras.
Hei, trebuie să ajung la munte. Haide, puştiule.
Ţi-am mai spus. Numele meu e Koda.
Spune-l după mine. Koda.
Eşti sigur că mama ta nu te-a abandonat, Koda?
- Rutt. - Pleacă de aici, mănânc nişte muguri.
- Rutt. - Îmi întrerupi concentraţia.
Ar trebui să începem să fugim, acum.
Nu pot. Încă diger. O să am crampe.
- Vine după noi. - Hai, frăţioare.
Crampă.
Dacă chiar vrei să ştii cum am fost separaţi eu şi mama...
Păstram povestea asta pentru Vâltoarea Somonilor, dar o să-ţi spun.
Era probabil a cincea sau a şasea cea mai friguroasă zi din viaţa mea.
- Sună bine. Ar trebui să o păstrezi. - Aşa crezi?
Ah, da. Pentru prietenii tăi.
Atunci, am altă poveste.
- Uite ce e. Ce ar fi să nu vorbim? - OK.
- Atunci o să cânt. - Nu.
Spune tuturor că sunt pe drum
Vrei să taci?
Noi locuri şi prieteni voi vedea.
Nu mai cânta.
Da, sunt pe drum
Şi nu aş vrea să fiu Nicăieri altundeva
Hai spune lumii că plec la drum
Şi mă încântă fiecare pas
Soare blând Eu cântând plec acum
Şi nu-mi pot reţine zâmbetul
Căci nimic nu egalează Revederea cu cei ce-ţi sunt dragi
Oricât de mare ar fi distanţa.
Şi poveştile pe care le spunem Te vor face să zâmbeşti
Oh, cât de bine îmi pare
Aşa că spune-le că sunt pe drum
Să văd noi prieteni şi noi locuri
Şi să dorm sub stele Cine şi-ar putea dori mai mult
Cu Luna păzindu-mă
Nici zăpada, nici ploaia Nu mă pot opri
Soarele va ieşi Aşteaptă şi o să vezi
Vântul rece când îl simţi În obraji, nu ezita
Îţi dă aripi ca să poţi zbura
Şi nu aş vrea să fiu Nicăieri altundeva
Iată plec la drum
Chiar acum
Sunt pe drumul meu
Hei, staţi aşa.
- Ce mai faci, pui de urs? - Şi urs mai mic.
Nu am ştiut că ai un frate mai mic. E drăguţ.
- De fapt, e... - Ne-a fugărit un vânător.
Ne gândeam că am putea sta cu voi.
- Doar să vă însoţim. - Da, ar fi nostim.
- Dacă vânătorul ne ajunge... - Atunci îl mănânci.
- Aşa ne gândeam noi. - L-am pierdut la gheţar.
Şi crezi că nu o să meargă după astea?
- Sunt foarte drăguţe. - Am o idee.
OK, asta e straniu.
- Eu conduc. - Când pot să conduc şi eu?
Nu e chiar atât de uşor. Uită-te la ce fac eu.
Să ne aşezăm în spate. Arăt de parcă m-ai fi vânat.
Spune tuturor că sunt pe drum
Haide.
Şi de-abia aştept să fiu acolo
Ceruri senine în faţă Da, sunt pe drum
Doar lucruri bune de împărtăşit
Spuneţi tuturor că sunt pe drum
Şi că de-abia aştept să fiu acasă
Cu un soare blând Da, sunt pe drum
Doar lucruri bune de arătat
Sunt pe drum
Da, sunt pe drum
Minunat, hei?
OK, uite cum îmi amintesc eu. Dacă zăpada e albă, atunci e bine.
Galbenă sau verde, sănătatea se pierde.
Pe asta am învăţat-o pe pielea mea.
Îmi amintesc. Anul trecut la Vâltoarea Somonilor prietenul Bucky m-a provocat.
Auzisem de un pui căruia i-a rămas limba lipită de gheţar.
Şi a început să plutească în derivă.
Ca să îl salveze au trebuit să-i rupă limba,
şi acum vorbeşte aşa tot timpul...
Tu te opreşti vreodată din vorbit?
Uite. Curcubeul nopţii.
- Poţi vedea spiritele de aici. - Ştii despre marile spirite?
Da, bunica mea e acolo, şi bunicul.
Mama spune că spiritele fac toate schimbările magice din lume.
Când frunzele îşi schimbă culoarea, sau când luna îşi schimbă forma,
- sau mormolocii se prefac în broaşte. - Da, înţeleg.
Ştii, poate ar fi bine dacă ar lăsa lucrurile în pace.
- Ce vrei să spui? - Fratele meu e un spirit.
Dacă nu ar fi fost el, eu...
Eu nu aş fi aici.
Ai un frate acolo sus?
- Ce i s-a întâmplat? - A fost omorât de un ur...
De un monstru.
Cum îl cheamă?
Sitka.
Îţi mulţumesc, Sitka. Fără tine nu l-aş fi cunoscut pe Kenai.
Totdeauna mi-am dorit un frate.
Deci vrei să jucăm "De-a spionatul"?
- Bine. Încep eu. - OK.
Spionez ceva verde.
Copac? E rândul meu?
- Da. - OK, spionez ceva înalt.
- Copac. - OK.
Spionez ceva cu coajă.
Copac?
OK, spionez...
- Un butuc vertical. - Copac.
- OK, spionez... - Copac.
- E rândul meu. - Copac.
- Nu, eu... - Contează.
- Dar nici nu spionam ceva. - Contează.
OK. Copac.
Să jucăm altceva.
Koda. Haide.
- Koda, trezeşte-te. - Încă două luni, mamă.
Aşadar, unde suntem?
Ei bine, încotro?
- Cred că e încolo. - Crezi, sau ştii?
Încolo?
De ce nu m-au făcut porumbel voiajor?
- Haide. - A fost ideea ta să călărim mamuţi.
Mulţumim pentru plimbare, băieţi. Ura.
Am fost pierdut chiar mai rău.
- Vara trecută eram cu Bucky... - Ajunge cu poveştile.
Nu-mi pasă că tu şi Binky aţi găsit cel mai mare con de brad.
Mai întâi, numele lui e Bucky, nu Binky.
Şi apoi, nu a fost un con de brad, ci o sămânţă de brad.
Şi era enormă. Mai mare decât capul tău gras.
Ursul nostru păzitor pleacă.
Mai bine l-am urma. Haide.
- Poţi să-ţi mişti piciorul... - Nu mă pot da jos.
Nici eu. OK, băieţi...
O să-i ajungem pe ceilalţi băieţi mai târziu.
- Frumoasă plimbare, hei? - Splendidă.
Ştii, mă gândeam că poate acum e momentul să conduc eu.
Relaxează-te şi savurează plimbarea.
Da. OK.
Îmi pare rău că ne-am rătăcit, OK?
- Chiar dacă e vina ta. - Vina mea?
Până aici.
Dacă nu eram eu, ai mai atârna şi acum cu capul în jos.
Era mai bine decât să mă pricopsesc cu tine şi cu moara ta stricată.
"M-am pierdut. Nu-mi găsesc mămica. Mă duci la Vâltoarea Somonilor?"
- De ce nu te maturizezi? - Bine. Mă duc singur.
- Bine. Du-te. - Bine.
Bine.
Koda?
Monştrii ăia sunt înfricoşători.
Mai ales cu beţele alea.
Hai, să mergem.
Recunoşti ceva primprejur?
Sau poate nu vezi de capul meu gras?
Chiar crezi că am un cap gras?
Dacă ţi-ai arcui umerii puţin, nu ar mai părea atât de mare.
Adică aşa? Sau aşa?
Dar aşa?
Ah, mamă, asta a fost bună.
Poate ne îndrumă ei.
- Asta curăţă sinusurile. - Aşa e.
OK, loveşte-mă iar. Cred că ea se uită.
- Bună, scumpo. - Da, mă soarbe din priviri, nu glumă.
- Hei, păpuşico. - Nu, hei, tâmpitule.
Ţi-ai pierdut minţile? La mine se uită.
Parcă s-ar uita la mutra ta urâtă? Fii serios.
Scuză-mă, dră. E timpul de plecare.
Vrei să pleci? Arată ce poţi.
- Coarnele sus. - Stai puţin.
- Scuze. - Ce vrei?
- Ce-i asta? - O clipă, ursule.
Hei, taci.
Ba tu să taci.
Hei, tacă-ţi fleanca?
- Nu. - Taci.
Coarnele lor au fost înşurubate prea mult.
Hei, stai o clipă.
- Ştiu locul ăsta. - Zău?
Da. Vâltoarea Somonilor nu e departe.
Trebuie doar să trecem pe acolo.
Ce?
Eşti sigur că ştii unde mergi?
Da, vino după mine.
Koda?
Unde eşti?
- Nu face asta. - Te-am speriat, aşa e?
Una e să fii speriat, şi alta să fii surprins.
Şi tu ai fost amândouă.
Bună încercare. Ai puţină salivă acolo.
- Kenai. - De data asta nu mă mai păcăleşti.
Nu, fii atent!
Nu.
Haide.
Kenai.
Kenai, unde eşti?
La stânga.
Nu, cealaltă stânga.
Kenai.
Nu.
Ce faci? Trebuie să ieşim de aici.
De ce ne urăsc, Kenai?
- Suntem urşi. - Şi?
Şi ştii cum sunt. Sunt ucigaşi.
Stai aşa, cine sunt ucigaşii?
- Urşii. - Cum? Care urşi?
Eu nu sunt aşa, tu nu eşti aşa.
Ei bine, evident nu toţi urşii. Adică, tu eşti în regulă.
Majoritatea urşilor caută orice scuză ca să atace oamenii.
Da, Kenai, el ne-a atacat pe noi.
Eşti doar un pui. O să înţelegi când mai creşti.
Peşte.
Am reuşit. Am ajuns. Haide.
Ce? Koda.
- Peşte. - Hei. Pleacă.
Pleacă. Haide.
Hei, tulburi apa, tipule.
Da, încearcă să nu sperii peştele, amice.
- Tug. - Hei, Koda. Vino aici.
Ia te uită la tine.
- Ai văzut-o pe mama? - Nu, chiar nu am văzut-o.
- Eu şi prietenul Kenai am întrecut-o. - El e cu tine?
Salut.
Nu te-am mai văzut niciodată aici.
- De unde eşti? - Ei bine, eu...
Vezi? Uite muntele, aşa cum am promis.
Luminile ating vârful în fiecare noapte.
O să fie mai greu de ajuns acolo sus decât să călărim mamuţii.
- Mamuţi? - Glumeşti?
- Asta e ciudat. - Face multe lucruri ciudate.
Bea apă cu o frunză. Şi nu-şi ascute ghearele pe copaci.
- Nu a hibernat niciodată... - Koda.
Pot să vorbesc cu tine o clipă?
Scuzaţi-ne.
E cam nervos, nu-i aşa?
OK. Koda, eu...
- Eu trebuie să plec. - Ei bine, când te întorci...
Eu... Nu o să mă întorc.
Cum? De ce?
Pentru că... Ei bine, e greu de...
- Pleci? - Nu.
Adică, da.
Ei bine, e doar că eu...
- Locul meu nu e aici. - Locul tău?
Locul tuturor urşilor e aici. Haide, amice.
Toţi sunt invitaţi Noi aşa trăim
Suntem aici unul pentru celălalt
Bucuroşi să dăruim
Împărţim tot ce avem
Şi tuturor ne pasă
Aşa că vino
Bun venit în familia noastră
Bun venit în frăţia noastră
Suntem bucuroşi primind şi dăruind Prietenilor pe care îi facem
Nu e ceva ce n-am face
Bun venit în familia noastră
Bun venit la vremea fericirii noastre
Asta e sărbătoarea noastră Şi ştii, cel mai bun lucru
E că suntem aici să împărţim totul
Există între noi o legătură Ce nu poate fi explicată
Este o sărbătoare a vieţii
Şi a revederii prietenilor
Alături tot mereu
La bine şi la greu
- Aşa că vino - Bun venit în familia noastră
Bun venit în frăţia noastră
Secretul este dulcele trai Pe toate aici tu le ai
Căci este un colţ de rai
Mereu să ne amintim
Pe cei dragi să îi iubim
Să găsim dragostea Să făurim un viitor
Să spunem poveşti Şi să râdem cu prietenii
Amintiri preţioase ce nu le vom uita
Acesta este Cel mai frumos
Şi cel mai liniştit loc În care am fost vreodată
Nu seamănă cu nimic Din ce am văzut înainte
Când mă gândesc ce departe am ajuns Nu pot să cred
Şi totuşi îl văd
Apoi îmi văd familia
Ne văd aşa cum obişnuiam să fim
- Haide - Bun venit în familia noastră
Bun venit în frăţia noastră
Suntem bucuroşi primind şi dăruind Prietenilor pe care îi facem
Nu e ceva ce n-am face
Bun venit în familia noastră
Bun venit la vremea fericirii noastre
Asta e sărbătoarea noastră Şi ştii, cel mai bun lucru
E că suntem aici să împărţim totul
Suntem aici să împărţim totul
Bine, potoliţi-vă, cu toţii. Liniştiţi-vă.
Nu aruncaţi oasele de peşte acolo. Cineva s-ar putea îneca cu ele.
Uite, OK, încep eu.
OK, să vedem. Cel mai interesant lucru care mi s-a întâmplat anul ăsta.
Ah, ştiu. Ascultaţi.
A fost când am doborât copacul care bloca vederea din peştera mea.
Acum locuieşte la mine o familie de veveriţe.
Da. Bine, toată lumea, să văd nişte lăbuţe în aer.
- Cine e următorul? Haideţi. - Tug. Ştiu eu una.
Fiţi atenţi. V-am păcălit.
Anul ăsta l-am pierdut pe soţul meu iubit, Edgar.
Încetează să mai spui lumii că sunt mort.
Câteodată îi pot auzi vocea.
Următorul e al meu.
Oh, da.
- Asta e. L-am prins. L-am... - Cred că e rândul nostru.
Acesta este anul în care am întâlnit cea mai minunată...
Nu, tu eşti minunat.
- Tu eşti mai minunată. - Hei, luaţi-vă o peşteră!
Dacă ar mai trăi Edgar.
Ţi-am spus femeie, sunt chiar aici.
- Te iubesc, dulceaţă. - Pe ăsta îl prind.
- Poftim, Koda. - Tu trebuie să povesteşti, Kenai.
- Ce? - Da. L-ai prins, spui povestea.
Nu te-ai jucat aşa când erai pui?
Haide, Keno.
Bine.
- Vreţi să ştiţi ce am făcut anul ăsta? - Da.
Am fost în cea mai lungă, grea şi istovitoare călătorie de până acum,
împreună cu cea mai mare belea pe care am întâlnit-o vreodată.
La ce te poţi aştepta de la un frăţior?
OK, amice, e rândul tău.
- Să auzim, Koda. - OK, fiţi atenţi.
Anul ăsta am văzut-o pe mama luptându-se pe viaţă şi pe moarte
cu cea mai fioroasă creatură din lume.
- Cine urmează? - Ce?
Staţi puţin. Cred că toţi vrem să auzim restul poveştii, Koda.
Ştiam eu că o să spui asta. Să vedem.
Era probabil a cincea sau a şasea cea mai friguroasă zi din viaţa mea.
Eu şi mama mâncam peşte şi ne distram de minune.
Dintr-o dată mă împinge într-un tufiş şi îmi spune să nu fac nici un zgomot.
Spune, "Miros ceva." Am început să adulmec.
Ceva în pădure alerga spre noi,
venind mereu mai aproape.
Şi dintr-o dată, dintre copaci apare un vânător.
Şi mama nu are unde să fugă.
Monstrul a blocat-o cu spatele la gheţarul ăsta imens.
Monstrul atacă. Dar mama e prea iute pentru el.
Şi înainte să o facă din nou, ea se ridică şi urlă "pleacă."
- Kenai. - Apoi mama miroase mai mulţi ca el.
E o haită întreagă care vine spre noi.
Sitka, nu. Ursul. În spatele tău.
Ea fuge ca să-i împiedice să ajungă la mine.
Sunt toţi în jurul ei împungând cu beţele.
- Sitka. - Gheţarul s-a rupt şi a căzut.
Era gheaţă peste tot.
Ea nu şi-a mai putut ţine respiraţia şi bum.
Iese din apă. N-am fost niciodată atât de speriat.
- Mă duc după urs. - Sitka nu ar vrea asta.
Sitka nu e aici din cauza monstrului.
Să cadă de pe gheţar. Nu am mai văzut aşa ceva.
Vă puteţi imagina?
Kenai. Ce e cu tine, Kenai?
- Koda. Şi apoi ce s-a întâmplat? - Ea a fost OK?
Hei, Kenai, ce e cu tine?
- Unde te duci? - A ieşit din apă OK.
Dar aşa am fost separaţi. Imediat după aceea l-am cunoscut pe Kenai.
Kenai?
Te-am speriat din nou?
- Da. - Unde ai fost?
Arăţi groaznic. Mama spune că după ce mănânci mult peşte trebuie să te culci.
Koda.
E ceva ce...
Ştii povestea pe care ai spus-o aseară?
- Da. - Am şi eu să-ţi spun o poveste.
Zău? Despre ce este?
Este despre un om.
Şi despre un urs.
Dar cel mai mult este despre un monstru.
Un monstru care a făcut ceva atât de rău...
Oriunde mă întorc, rănesc pe cineva
Dar nimic din ce spun Nu poate schimba ce am făcut
Aş face orice îmi stă în puteri
Aş da orice pe lume
Dar cărarea pe care o caut E închisă acum pentru mine
Am făcut ceva foarte, foarte rău.
Frate urs, te-am dezamăgit
Nu-mi place povestea asta.
Te-ai bizuit pe mine, ai crezut în mine Iar eu te-am dezamăgit
Mama ta nu se întoarce.
Eu am crezut că te ajut când te-am minţit
Dar nu mai pot ruşinea de tine s-o ascund
Sper că cineva va apărea
Şi durerea îţi va alina
Nu e nici o ieşire
Din acest loc întunecat
Nici o speranţă, nici un viitor
Ştiu că nu pot fi liber
Dar nu pot vedea o altă cale
Şi nu mai pot îndura încă o zi
Koda?
Koda, aş vrea să pot...
Aş vrea să fie o cale...
Aş da orice dacă...
Dacă aş putea...
Îmi pare rău, Koda.
Îmi pare atât de rău.
Îmi pare rău, Kenai.
Nici nu ştiu ce fac aici.
Am nevoie de ajutor.
Sitka.
Îmi pare rău.
Dacă conduceam eu asta nu s-ar fi întâmplat.
- Nu mă laşi niciodată să fac ceva. - Taci. Mi-am cerut scuze. Las-o baltă.
Nu pot să cred că ai distrus un mamut.
- Muntele ăla ne-a ieşit în faţă. - Nu-ţi pot accepta scuzele.
- Era în unghiul mort... - Uite. E ursuleţul acela.
- E supărat rău. - Ce ai păţit, ursuleţule?
Nimic. Sunt bine.
Bun. Unde eram? Ah, da. Eşti un copitat mare, egoist şi nechibzuit.
- Ce? - M-am săturat.
- De acum încolo, el e fratele meu. - Nu poţi face asta.
Îmi pare rău, dar ai fost înlocuit cu scumpul meu frate... Cum te cheamă?
Nu mai vreau nici un frate.
- Vezi? Şi el s-a săturat de tine. - Promit că mă schimb.
Las-o baltă. Nu o să te schimbi. Să fii frate nu înseamnă nimic la tine.
- Ba sigur că înseamnă. - Ce?
Ştii când ţi-au îngheţat copitele în heleşteu?
- Cine a stat cu tine toată iarna? - Tu.
Cine ţi-a arătat locurile bune de păscut?
Cu iarbă extra fină, acoperită cu rouă.
De ce crezi că am făcut astea?
Pentru că...
Pentru că îmi place roua.
Pardon? Nu cred că am auzit ce ai spus.
Am spus, "îmi place roua".
Şi mie îmi place roua.
Hei, o să mă schimb.
- Pe naiba. - Zău, mă pot schimba.
- Pleacă, nu mă atinge. - Mă pot schimba.
Hei. Nu.
Nu acolo, ăsta e punctul.
Pe mai târziu, ursuleţule.
Da, o zi bună. Ştii ce se cere acum?
Un morman delicios de orz şi sunătoare pe o bază de hamei încolţit.
Îmi place.
Sitka. Sitka, eşti acolo?
Te rog. Te rog, Sitka.
Nu ştiu ce altceva să fac.
Sitka.
Denahi.
Sitka, iute, schimbă-mă înapoi.
Unde eşti, Sitka?
Denahi.
Denahi, te rog.
Koda.
Nu.
Lasă-l în pace.
Koda.
Kenai?
Sitka?
Koda, nu-ţi fie frică. Sunt eu.
Are nevoie de mine.
Ştii, arăta mai bine ca urs.
Dar, Denahi...
E în regulă, Kenai.
Orice s-ar întâmpla, vei fi mereu fratele meu mai mic.
Am spus mic?
Kenai.
Fratele meu Kenai a decis să trăiască cu Koda şi ceilalţi urşi.
M-a învăţat că dragostea e foarte puternică.
Şi am transmis înţelepciunea poveştii sale oamenilor noştri.
Povestea unui băiat care a devenit bărbat
devenind urs.
Mari spirite ale celor ce au fost
Luaţi mâinile noastre şi călăuziţi-ne
Umpleţi-ne inimile şi sufletele Cu tot ce ştiţi
Arătaţi-ne că în ochii voştri
Suntem toţi la fel
Fraţi unii cu alţii Rămânem în această lume
Cu adevărat fraţi egali
Fraţi egali
FRATELE URS
Aşadar, ce faci aici, ursuleţule?
Exersez mişcările. Vrei să vezi una?
Sigur. Trebuie să fie bună.
Ascultă-mă. Am fost un om care s-a schimbat în urs.
Nu castor. Bărbat în urs. Asta este.
Oh. Da, şi înainte de asta ai fost poate o capră?
- Sau poate un bizon de apă? - Nu, e un iepuraş.
Uită-te la urechi şi la labele păroase. Atenţie la iepure.
În nici un caz.
OK, acum, toată lumea, inspiraţi.
Apoi când expiraţi
salutaţi soarele.
Nu, tu să taci.
- Cum merge treaba, Koda? - Bine.
Sunt lucruri Pe care le înveţi în viaţă
Iar în timp vei vedea
Că acolo, undeva Totul aşteaptă
Dacă nu-ţi pierzi credinţa
Aşa că nu fugi, nu te ascunde Totul va fi bine
Vei vedea, ai încredere în mine Voi avea grijă de tine
Doar priveşte prin ochii mei
Undeva acolo E un loc mai bun
Doar priveşte prin ochii mei
Totul se schimbă
Vei fi uimit de ce vei descoperi
Există un loc mai bun
Dacă priveşti prin ochii mei
În această călătorie vor fi clipe
Când nu vezi decât întuneric
Dar acolo, undeva Lumina zilei te găseşte
Dacă nu-ţi pierzi credinţa
Aşa că nu fugi, nu te ascunde Totul va fi bine
Vei vedea, ai încredere în mine Voi avea grijă de tine
Doar priveşte prin ochii mei
Dar acolo, undeva E un loc mai bun
Doar priveşte prin ochii mei
Totul se schimbă
Vei fi uimit de ce vei descoperi
Dacă priveşti prin ochii mei
Toate lucrurile pe care le poţi schimba
În orice există un înţeles
Şi vei găsi tot ce îţi trebuie
Sunt atât de multe de înţeles
Priveşte prin ochii mei
Dar acolo, undeva E un loc mai bun
Doar priveşte prin ochii mei
Totul se schimbă Vei fi uimit de ce vei descoperi
Priveşte prin ochii mei
Totul se schimbă Vei fi uimit de ce vei descoperi
E un loc mai bun Dacă priveşti prin ochii mei
Ştii că e un loc mai bun Priveşte prin ochii mei
Dacă priveşti prin ochii mei
Priveşte prin ochii mei
Ştiu că e greu Dar cumva ai reuşit
Să te uiţi în inima ta Şi să mă ierţi
Tu mi-ai dat puterea să văd
Unde se sfârşeşte călătoria mea
Tu mi-ai dat Puterea să continui
Din locul acesta întunecat văd calea
Îmi văd viitorul
Iertarea ta m-a eliberat
Oh, şi pot vedea altă cale
Pot îndura o altă zi
Văd calea
Pot vedea calea
Îmi văd viitorul
Văd calea din acest loc întunecos
Îmi văd viitorul
În conformitate cu legile federale şi statale pentru ocrotirea naturii,
nici un peşte nu a fost vătămat la realizarea acestui film.
Nu! O să mă mănânce!
Stop. Stop.
Cineva să mă ajute. Ajutor. Oricine.